Copyright (C) NRK
-Skynd deg nå, Calle. -Ja da.
-Håret syns ikke under lua. -Det gir godt førsteinntrykk.
-Sørg for å komme i tide. -Ja da.
-Nå kommer du hjem? -Det blir nok en lang natt.
Ha det.
-Nina, kommer du? -Ja, hva er det?
-Jeg skal treffe Agnes. -Hva skal du gjøre til høsten?
Husmorskole? Hvor ligger Skarhult?
I Skåne. Et nydelig landlig miljø.
-Nei takk. -Det er en av landets beste skoler.
-Jeg flytter likevel ikke til Skåne. -Det er grever og baroner i Skåne.
Skulle jeg gått på husmorskole, fins det vel skoler her i byen.
-Noen spesiell skole du tenker på? -Jenny Åkerström, for eksempel.
-Der alle prinsessene gikk. -Det er kanskje ikke så dumt.
Jeg har faktisk en brosjyre akkurat derfra. Her!
Nei ... At du orker å holde på sånn!
... arrestert og fengslet.
Fra Oslo meddeles at den tyske kapitulasjonen er et faktum ...
Endelig!
Vi ses siden!
Unnskyld ... Takk.
-Nina! Hei! -Hei!
Det er helt fantastisk! For en fest!
Nina, vi må fortsette i kveld. Hvor ses vi?
-Jeg fikser festlokalet. -Fint! Vi ses.
Si ifra til alle kjente!
-Skal du ha fest? -Jeg kom på det nå.
-Unnskyld. -Ingen fare.
Unnskyld.
Beklager. Hvordan gikk det?
-Slo du deg? -Nei, det gikk bra.
Unnskyld, frøken ...
Tilgi meg, men det er fred.
Det var en frekk type!
-Men han var søt. -Ja.
Norske tekster: Peter Gustafsson
-Gustaf Löwander! -Det er Nilsson, Kreditkassan.
Vi vil svært gjerne ha et møte med Dem. Faktum er at vi krever det ...
Demp dere! Det er midt i lunsjen!
Stille!
Dette høres helt ut i matsalen.
-Beklager. -Jeg prøvde, men de er umulige.
-Unnskyld oss, men vi feirer freden. -Dere har en jobb å passe!
Men vi har ingen bestillinger som venter.
Nå er det nok! Tilbake til arbeidet.
-Skal jeg si noe i matsalen? -Nei, jeg gjør det selv.
Mine damer og herrer. Beklager bråket fra kjøkkenet.
Som noen kanskje alt har hørt, har vi fått fred i Europa i dag.
Takk. Det er ikke meg dere skal takke.
Men vi er alle glad for at krigens mareritt er over.
Og Djurgårdskällaren spanderer valgfri dessert.
Så dere skal huske hvor dere var da dere fikk fredsbudskapet. Takk.
-Alt vel, direktør Lundborg? -Nei.
Jeg beklager forstyrrelsen.
Vi håpet virkelig å slippe slik vulgaritet her.
Er Tysklands kapitulasjon noe å feire?
Selvsagt ikke! Kan jeg tilby en kompensasjon?
-Greta, gi meg fire konjakk. -Og hvor er bongen?
Prøv å være litt smidig nå, Greta. Jeg vet at det er mye ...
Maggan, slå inn fire konjakk og hent dem hos Greta.
-De skal til Lundborgs bord. -Ja.
Hva tror du? Er han gammel nazist, som de sier?
-Han har kanskje vært det. -Tysklands ambassade vanket her før.
-Er De kjøkkensjef Backe? -Du er for sein.
Unnskyld, kjøkkensjef. Carl Svensson.
-Det var så mye folk i gata. -Om Gud selv stopper trafikken ...
-Her kommer man i tide. -Det er oppfattet, kjøkkensjef.
-Hvor var du før? -På Hasselbacken.
-Ja, ingen er feilfri. Gå og skift. -Ja, kjøkkensjef.
-Mange bestillinger? -Bra. De strømmer på.
-Blir det fullt? -Kanskje.
-Bare si hvor mange bord det er. -Nå er det fem-seks, men ...
-På fredsdagen? -Ta det rolig, mamma.
Det ringer folk hele tiden.
-Hei! -Hei.
-Jeg vil ha en fredsbankett i kveld. -Fredsbankett?
-Ja! -På så kort varsel?
Det er vel ikke så vanskelig. Champagne, øl, noen enkle retter.
-Vi har ikke personale til det. -Jeg og Agnes kan være vertinner.
-Nei. Ta det en annen gang. -Neste gang en verdenskrig slutter?
-Er festsalen ledig i kveld? -Ja, men vi må holde et visst nivå.
-Jeg har alt invitert folk. -Hva?
Hvorfor spør du om du alt har invitert folk?
Ja, det var dumt. Men dere må ikke bekymre dere. Jeg ordner alt.
Jeg kan til og med snakke med personalet selv.
-Ja, du får vel prøve, da. -Bra!
Her skal vi danse. Vi setter de runde bordene ut dit.
-Hvor skal jeg sette dem? -På benken.
Og hva holder du på med?
Jeg kutter opp gulrøtter.
Syns du at de er like store?
-Nei, herr kjøkkensjef. -Er det noen her som har sagt -
- at vi vil ha ulik størrelse? -Nei, herr kjøkkensjef.
Hver terning er en likesidet kube. Det der er ingen kube.
-Tror du at du er Picasso? -Nei, men jeg tenkte ...
-Tenkte? -Jeg ville bruke mest mulig.
-Minske svinnet. -Svinnet?
-Den smalner jo av. -Jeg vet da hvordan en gulrot ser ut!
Og en idiot også.
Så setter vi opp farten!
-Kjellermester! Rugdene til bord to. -Bra. Jeg tar dem.
-Vær så god, to rugder. -Hva slags uvesen er det vi hører?
Det er en fredsbankett. Jeg beklager.
-Hva mener De om freden? -Jeg skulle nettopp spørre det samme.
Det tyske kavaleriet sviktet.
Min mann tror at hester er siste nytt i det militære.
Ingen maskin kan erstatte symbiosen mellom en rytter og en stridshingst!
-De er ikke gnien med konjakken? -Til Dem skjenker jeg litt ekstra.
Jeg så en flyoppvisning ... Det var høsten 1918.
Flyet styrtet, selvsagt, og piloten omkom momentant.
Da sa jeg til oberst Leijonhielm, som var arrangør:
"Oberst! Jeg beklager, men hva skulle han der oppe å gjøre?"
Vi ble aldri bedt på flyoppvisning igjen.
Nina! Hei! Vi seiler til Möja på fredag. Blir du og Agnes med?
-Bare vi fire? -Ja, det er fire sengeplasser.
-Ria, da? -Hun er i Oslo.
-Men dere er forlovet? -Hun får ikke vite noe.
-Nei takk. -Jeg vet at du egentlig vil det.
Jaså, gjør jeg det?
-Sture ... -Ja?
Slutt å mase, ellers forteller jeg det til Ria.
-Nina! -Henning! Hei!
-Får jeg lov? -Selvsagt! Kan du holde den?
-Du kan gå hjem. -Takk, kjøkkensjef.
Du rydder resten. Koldtbordet, tømmer asken, skurer kjøkkengangene.
Ja visst, kjøkkensjef. Hva gjør jeg med låsingen?
Andersson kommer rundt fire. Jeg regner med at du er her da.
-Er du trøtt? -Har ikke sittet siden seks i morges.
-Var det mye folk? -Ikke spesielt.
-Det snur nok nå som krigen er over. -Det tror jeg også.
-Når Peter kommer hjem. -Hva mener du?
Vet ikke hva han vil. Han har alltid tvunnet mamma rundt lillefingeren.
Det vet du. Fått alt han har pekt på.
-Tenk om han peker på restauranten? -Helga vet at du kan den.
Jeg stoler ikke på mamma når det gjelder slike ting.
Mamma!
-Mamma! -Jeg kommer, Irma.
-Hei. -Hei.
-Jobber De her? -Ja, jeg begynte i dag.
-Hva gjør De her? -Jeg er sulten.
-Hvordan kom De inn? -Jeg gikk aldri hjem.
-Det er det som er trikset. -Jeg heter Calle.
Louise.
-Var det ingen som så Dem? -Nei, jeg var i festsalen.
-Fins det noe sånt? -Ja.
Nina, som bestyrer festsalen, er en god venn av meg.
Hva har De lyst på?
-Den første er ferdig. -Takk.
Gud ...!
-Melk? -Ja.
-De er et geni! -Takk. Frøken kan si du.
Det kan du også.
-Du er kjøkkengutt? -Ja, men jeg skal ha egen restaurant.
-Som Djurgårdskällaren? -Det tar tid, men jeg gir meg ikke.
-Du tror ikke det blir mye jobb? -Jo, men det gjør ingenting.
Jeg er ikke redd for å ta i et tak. En til?
Veldig gjerne.
-Idiotisk å ta sykkel på Kungsgatan. -Enig.
-Hvordan går det med beinet? -Du ser jo!
-Praktisk talt brukket. -Ja, burde vært gipset.
Ja, det er et mirakel at jeg kan gå i det hele tatt.
Jeg ble forsinket, og Backe ble sur. Derfor er jeg her ennå.
Stickan har ikke akkurat så lett for å tilgi.
Hvordan vet du at Backe kalles Stickan?
-Alle kjenner vel til Stickan? -Ja ...
-Har du vært innkalt? -Jeg var på Gotland i fjor.
Jeg skulle inn i høst igjen, men nå slipper jeg nok det.
Det føles som livet begynner på nytt igjen, at alt er mulig.
Takk for de beste potetpannekakene jeg noensinne har smakt.
Selv takk. For selskapet.
Så hvem er du, Louise?
Takk for alt!
-Calle. -Andersson.
Hei.
-Fikk du jobben? -Ja, jeg måtte jobbe seint.
-Vi har kaffe. -Har du kjøpt ekte kaffe?
Nei, surrogat.
-Jeg kan kanskje få tak i ekte. -Hanssons trengte ikke hjelp i dag.
-Det fins vel andre? -Folk slutter vel å lappe klær nå.
Nei, mamma. Det tror jeg ikke.
-Hva snakker dere om? -Lelle, er du også våken?
Vi snakker om hvor bra alt skal bli nå som det er fred.
-Du lukter rart. -Ja, det er matos.
Nei, du lukter som en blomst.
Ja, kanskje litt.
-Kjellermester Löwander! -Ragnarsson.
-Har du et minutt? -Egentlig ikke.
-Gjelder det betalingen? -Du er jo tankeleser, Gustaf!
-Vi har knapt med kontanter nå. -Ja, som i forrige uke.
-Det er beklagelig. -Og uka før det og ...
Det er midlertidig. Jeg snakker med banken om å få utvidet kreditt.
-Jeg begynner å miste tålmodigheten. -Jeg gjør det jeg kan for å løse det.
Det fins en annen mulighet. Det kan bli bra både for deg og meg.
-Jaha? -Kuponger.
Mange av gjestene kan nok tenke seg noen ekstra.
Du selger og får betalt for bryet.
-Er de falske? -Nei, det er ekte vare fra Sundsvall.
Han som stjeler dem, sitter i Kristidsnämnden.
Det er risikabelt for meg og restauranten.
Du velger selv, men vil du betale, må det gå unna.
Jeg har ikke alltid vært grosserer. Jeg har gjort mye annet også.
Og jeg vet hvem jeg skal henvende meg til hvis jeg ikke får betalt i tide.
-God morgen! -God morgen.
-Det ble seint i går? -Ja.
-Hva er det? -Du er rød på halsen.
-Har du gnidd deg med et pinnsvin? -Ikke som jeg husker.
-Da er det skjeggstubb. -Jeg har ikke gjort noe galt.
Jeg går ut fra at du har det, og det er lov.
-Men man må være forsiktig. -Du trenger ikke å bekymre deg.
Jeg hadde det hyggelig i går, men det var ikke mer enn det. Takk, Inger.
Jeg ga Inger fri. Broren ligger for døden.
Kan du sende noen opp med mat til meg i kveld?
Ja visst. Vet du hvilke framtidsplaner Peter har?
-Ja, dessverre vet jeg det. -Dessverre?
Han vil bli i den leiren i Småland helt fram til august.
-Hvorfor det? -De kommer fra konsentrasjonsleirene.
Han trengs der mer enn noensinne.
Krigen er jo slutt. Hva skal de her å gjøre?
Han bryr seg mer om dem enn sin egen familie.
-Vet du hva han vil gjøre etter det? -Nei.
-Redd for konkurranse? -Nei, jeg håper bare -
- at han forstår at jeg driver restauranten nå.
-Er det det? -Den daglige driften, da.
Til syvende og sist bestemmer jo du. Og den banketten var et mistak.
-Jaså, var den det? -Gjestene i matsalen klaget.
-De få som var der. -Det er andre tider nå. Det snur nå.
Jeg fikk brev fra banken. Kreditten er overskredet.
-Jeg ordner det i ettermiddag. -Jaha.
Så spør du om vi har roquefort eller gorgonzola, og har i det.
-God dag. -God dag, kjøkkensjef.
-Ta en prat med den nye gutten. -Hvorfor det?
Andersson gjorde interessante funn i morges.
-Herr kjøkkensjef. -Hadde du besøk i natt?
-Ja ... kjøkkensjef. -Andersson sa det sto mat framme.
Nei, det er ikke sant. Det kom en gjest fra festsalen.
Jeg lagde lapper og ga henne et glass melk.
Det var ikke ryddet da han kom, men det sto ikke mat framme.
Du er en lumsk liten faen.
Jeg ber om unnskyldning. Det skal ikke gjenta seg.
Nei. Du kan jobbe ut dagen. Så vil jeg aldri se deg her mer.
-De vil øke kreditten? -I en overgangsperiode.
Vi står overfor store endringer. Vi må være offensive, og satse.
-De har alt overskredet kreditten. -Ja, men reglene endres jo.
Gjelden har vokst urovekkende. Vi har lenge forsøkt å få et møte.
-De har ikke svart på henvendelsene. -Håper vi kan ordne opp i det.
Herr Löwander, å øke kreditten i denne situasjonen er utelukket.
-Jeg er sjokkert. -Det var ikke meningen, men ...
Vi har vært kunde siden 1911. Hvor lenge har De vært her?
-Det er ikke relevant, herr Löwander. -Jeg klager til Deres overordnete.
Ikke ta det sånn. Jeg er overbevist om at vi kan komme til en løsning.
-Men De må forstå vår stilling. -God middag!
Noe så forbannet!
-Var det Calle du het? -Ja.
-Du får nok ingen referanser. -Nei.
Kommer for sent første dag, og stjeler mat. Godt jobbet.
-Hørt når Peter kommer hjem? -Nei.
Håper han vil inn i restauranten. Han trengs.
-Hvem er Peter? -Kjellermesterens yngre bror.
Han blir vel 25 år i år. Han sprang her som barn.
Han elsket nemlig sild. Så fikk jeg en klem.
-Så søtt. -Både Peter og Gustaf har fordeler.
-Men det vanker snåle typer her. -Tenker du på Ragnarssons folk?
Men de folkene skaffet oss varer, og det var Gustafs fortjeneste.
Det hadde ikke Peter klart. Han er for fin på det.
Snart er heldigvis rasjoneringen over.
Herr kjøkkensjef! Kunne jeg få noen ord på tomannshånd?
-Vi to har ikke noe usnakket. -Bare noen få ord?
Jeg insisterer faktisk.
Jeg vil be om å få en sjanse til.
-Var det alt? -Ja. Saken er den ...
Familien er helt avhengig av min inntekt.
Mor får ingen syjobber, og jeg må forsørge lillebroren min.
Det står hundre gutter i kø for å få jobb her.
Du fikk din sjanse, men du tok den ikke.
Du er slurvete, upålitelig, arrogant og mangler karakter.
Så behold den jævla gråtehistorien for deg selv!
Vær så god, to Belle Hélène.
-Har De begynt som servitør? -Visse gjester vil man vise respekt.
-Sånn å forstå. -Håper det smaker.
Har direktøren tid til en kort samtale på kontoret mitt?
-Det går nok bra. -Utmerket.
-Jeg kan ikke! -Har du sagt A, må du si B.
-Jeg tar tilbake A! -Så fortell, da!
-Ut med språket! -Hold opp! Jeg gir meg.
Han vi traff på Kungsgatan, som kysset meg ...
Ja?
-Han jobber her. -Hva snakker dere om?
I går, etter festen, gikk jeg ned på kjøkkenet, og da sto han der.
-Utrolig! -Er han kjekk?
-Ja, framfor alt søt. -Veldig søt!
Jobber han i kveld?
-Jeg vil se ham! -Tilkall ham!
-Nei, det kan jeg ikke gjøre. -Jo da, du eier jo stedet!
Nei. Tilkaller jeg en kjøkkengutt, vil det vekke oppmerksomhet.
Hva om vi går opp i festsalen, da?
-Hvem er Calle? -Det er meg.
De er ønsket. I festsalen.
-Hei. -Hei.
-Noen hadde spurt etter meg? -Det var jeg.
Jeg ville bare si at "gubberøren" var ekstra god i kveld.
Det var hyggelig å høre, frøken Louise.
Louise?
-Hold opp! -Hva? Vet De ikke hvem hun er?
-Agnes! -Jeg skal ikke si noe.
Hatt en hyggelig kveld, frøken Louise?
-Var det noe mer? -Bare én ting til.
Kan jeg få noen potetpannekaker? Jeg er så sulten.
-Han ble sur. -Han er veldig søt, Nina.
Calle!
-Hvorfor skulle jeg gjøre det? -De får god rente.
-Jeg driver ikke bank. -Se det fra mitt ståsted.
Og det er?
Jeg kan ikke la være å synes at De har ansvar for våre problemer.
Nå forstår jeg ikke?
De anbefalte en investering i tyske obligasjoner i starten av krigen.
Jeg fulgte det rådet.
-Jeg tvang Dem ikke til det. -Det var underforstått.
-Og jeg lånte de pengene. -Alle sa det var en god investering.
-Ikke skyld på meg. -Det eneste jeg vil ha, er et lån.
De kan være forbannet masete. Denne samtalen er avsluttet.
Og ikke regn med å se meg eller vennene mine her!
Direktør Lundborg, ro Dem ned.
-God kveld. Vi vil ha et bord. -Skal se hva vi kan gjøre.
-Du kalles Bellan, ikke sant? -Hovmester Roos!
-Det ser jo ikke akkurat fullt ut. -Følg meg.
Vær så god.
-Vi vil heller sitte der. -Der er det ingen ledige bord.
-Kjellermester! Kom hit! -Ragnarsson ...
Vi vil gjerne sitte der, men Bellan sier at det ikke går.
Jeg skal se hva jeg kan gjøre. Vent her.
Et bord på gulvet holder til dem.
-Herrström skal betale nå. -Skrike sånn! Hva i ...?
-Jeg prøver bare å løse dette. -Det passer bra.
-Det er opptatt. -De har jo ikke begynt å spise.
De har vært stamgjester lenge og sitter alltid ...
Kan du holde kjeft? Jeg snakker med Gustaf.
-God aften. Alt i orden? -Som alltid.
Det har oppstått en liten feil. Bordet er dobbeltbooket.
Det ordner dere sikkert.
Så derfor undrer jeg i all ydmykhet om dere kan bytte bord?
-Utelukket! -Vi spanderer valgfri dessert.
-Vi trives godt her. -Samt dessertvin.
-Uforskammetheten er grenseløs! -Hva med en flaske Garrafeira?
1893-årgang. En legendarisk årgang.
-Da må det bli en real dram. -Vi flytter aldri!
Jeg har sittet ved dette bordet siden 1815!
-1915, August! -Ja, unnskyld. 1915 ...
Ingen skal si at August Drugge har forlatt sin post!
Beklager, herr general, men saken er den at ...
Herr Ragnarsson er en av Sveriges fremste hesteoppdrettere.
Nå jobber han med et svært hemmelig prosjekt for krigsmakten.
Det handler om å krysse en nordsvensk hest med arabisk fullblod.
Herr Ragnarsson er kavaleriets framtid.
For en ære!
-Hvor skal vi sitte? -Det er et utmerket bord her borte.
-Hva het portvinen? -Garrafeira.
Da må det bli helt opp til randen.
Herr Ragnarsson, det er menn som De som er dette landets framtid!
Jenter, kom! Takk.
-Gustaf! -Ikke et ord!
Det er riktig forbannet! Du?
Send noen opp til fru Löwander med kveldsmat.
-Fru Löwander? -Fruen på taket.
-Jeg forstår. -Du vet hvem jeg mener?
-Hvem er "fruen på taket"? -Kjellermesterens mor.
-Hva pleier hun å spise til kvelds? -Hvordan skal jeg vite det?
Flytt deg!
Hva er det der?
En sjampinjongtoast, fru Löwander. Og et glass chablis.
-Slikt pleier jeg ikke å bli servert. -Beklager om jeg har skuffet Dem.
-Men det var godt. -Gleder meg å høre, fru Löwander.
-Det er til og med varmt. -Ja, jeg kom så fort jeg kunne.
-Har kjøkkensjef Backe laget det? -Det er faktisk meg selv, frue.
-Virkelig? -Æresord.
Fortell hva som er hemmeligheten med en vellykket toast.
Stuingen må ikke være for bløt, så brødet mister sprøheten.
Og så bør den serveres varm.
-Og De har litt brennevin i stuingen? -En liten skvett brandy.
-De lurer ikke meg. -De er en kjenner.
Smiger fungerer bra på meg.
-Beklager. Hvordan gikk dette? -Utmerket.
Jeg har fått den beste kveldsmaten på lenge.
-Så hyggelig. -Kanskje han kan overta driften?
Ja, kanskje det.
Hva heter De?
-Carl. -Og De er kjøkkengutt?
-Ja, iallfall i noen timer til. -Hva mener De?
-Jeg ble dessverre oppsagt i dag. -Nei, men ...! Hvorfor det?
Jeg var sist her i går, og da fikk jeg besøk av en fra festsalen -
- som ville ha noe å spise. -Og det sparket Stickan Dem for?
-Kjøkkensjef Backe! -Nå må han roe seg litt.
-Visste du dette? -Nei.
-Han blir her! -Backe må nok ta ...
Gutten lager god mat, ser bra ut og oppfører seg.
Et geni sammenlignet med andre.
-Men, mamma, vi skal ... -Ikke motsi meg. Han blir!
Og lager Stickan vansker for Dem, kan De bare komme opp hit.
-Ja, fru Löwander. -Det var alt. De kan gå.
Unnskyld, kjøkkensjef?
Hva skal jeg si? Fru Löwander sa jeg skulle bli her.
-Fru Löwander? -Ja.
Snakk med henne selv hvis De ikke stoler på meg.
Ja, så bli da.
Takk. Jeg lover å ikke skuffe Dem.
Før uka er omme har du sagt opp!
-Dette er egentlig ikke min sak. -Det har du helt rett i.
Det er under vår verdighet å behandle gjester slik.
Takk. Noe annet du vil uttale deg om som du ikke begriper?
Nei, det var alt.
Du trenger ikke å si noe, for jeg ser at du snurper på munnen.
Du har rett. Det var feil. Det skal ikke gjenta seg.
Herr Ragnarsson vil snakke med Dem, kjellermester.
-Er alt til Deres tilfredshet? -Ja, du spanderer vel dette?
-Selvsagt. -Bra. Jeg kom ikke hit for å spise.
Du fikk et valg. Du må bestemme deg. Jeg vil ha svar i morgen kveld.
Du vet hvor du finner meg.
Kom, jenter.
Jeg ser etter en kjøkkengutt som heter Calle.
Calle ... Han har fri noen timer midt på dagen.
-Jeg tror han gikk hjem. -Vet du hvor han bor?
Nei, men jeg kan spørre noen av de andre kjøkkenguttene.
De vet det kanskje.
Takk, det hadde vært snilt.
Og jeg skal ikke fortelle hvem som spurte.
-Lest om skandalen på Operakällaren? -Jeg har hørt om det.
"Hovedmannen skal ifølge politiet være en kjent kapellmester."
"Som har forsynt kompanjongene med falske rasjoneringskuponger."
Det er Marton. Jeg vet hvem det er.
-Har han tilbudt deg også? -Nei, han driver på Operakällaren.
"Hovedmannen har tjent store penger og risikerer tre års straffarbeid."
-Hei. -Hei.
-Jeg vil be om unnskyldning. -Jaha.
Jeg heter ikke Louise, som du kanskje har forstått.
Jeg heter Nina Löwander.
Og jeg vil beklage det som skjedde i festsalen.
Vi hadde drukket. Jeg var ikke meg selv.
-Eller så var du det. -Mislikte du meg første gang?
-Nei ... -Tenk om det var mitt egentlige jeg?
-Det må være slitsomt. -Hva mener du?
Å måtte finne på navn når du skal være deg selv.
-Ville det gjort noen forskjell? -Ja, da hadde det ikke skjedd.
-Da er jeg glad jeg ikke sa det. -Tror du jeg vil risikere alt for ...
-Et nummer? -Calle, vi skal spise.
Det var ikke det jeg mente.
Kom nå. Suppa blir kald.
Du har tatt rett avgjørelse, Gustaf.
-Vi må være svært diskré. -Absolutt!
-Jeg vil ikke ende som Marton. -Han har visstnok tjent 300 000.
Når jeg har betalt gjelden min, slutter jeg.
Jaha? Det sier du nå, ja!
-Jeg mener alvor. -Dette blir som å ha seddelpresse.
Vi får se om du klarer å skru den av.
Gi oss en flaske "Gul enke", takk. Eva, kom hit. Vi skal feire litt.
-Peter, litt hjelp? -Beklager.
-Suzanne, velkommen til Stockholm! -Takk.